En tiedä, luetko tätä koskaan.
Partioimme päivittäin siinä toivossa, että löydämme teidät.
Pohdin, missä olette.
En löytänyt teitä, mutta eräänä päivänä löysin tämän paikan.
Täällä on rauhaisaa.
Pelko siitä, ettemme enää näe, ei yllä tänne.
Tunnen, että olet jossain lähellä ja että kohtaamme pian.
Olen tullut tänne päivittäin.
UNOHDETTU ARMEIJA
"Antakaa verenne, niin saatte vapauden."
Siitä tuli sotahuuto Intian kansallisarmeijalle INA: lle,
joka oli toivon liekki epätoivon keskellä.
Vapausarmeija jatkoi taistelua
saavuttaakseen kauan tavoitellun unelman, itsenäisen Intian.
Brittiviranomaiset kielsivät uutisoinnin INA: sta
ja kutsuivat vapausarmeijaa pettureiksi.
LÄHELLÄ BURMAN MAYMYOTA 1944
Maya.
INTIAN JA BURMAN RAJA 1996
Koulu on lähellä.
Täällä kuhisee armeijan partioita.
Pidetään kiirettä.
Johtaako tämä tie koululle?
Tie koululle on tässä suunnassa.
Tarvitsen hetken aikaa.
Minun pitää tarkistaa jotain.
Hän vie sinut koululle.
Mutta olkaa nopeita.
Et ole nukkunut sitten saapumisesi.
Surinder.
Kun suljen silmäni, näen vain vainajia.
Tiedätkö, miltä tuntuu kuolla nälkään?
Näit Arshadin haavan.
- Se oli täynnä mätää ja toukkia. - Arshad on kunnossa.
- Arshadilla ei ole hätää. - Toukkia.
Siinä oli toukkia, Maya.
Ruoka loppui.
Kävelimme loputtoman kauan.
Sitten vastaan tuli toveriemme ruumiita.
Mädäntyneitä ruumiita.
Menetimme tuhansia tovereita.
Minä jäin henkiin.
Hävisimme, mutta jäin eloon.
Odotan sinua joka päivä.
Kirjoitin tunteistani sinua kohtaan kirjeissä.
Toivoin, että luet ne jonain päivänä.
Kirjeissäkin jäi paljon sanomatta.
Kaikkia asioita ei voi ilmaista sanoin.
Ne täytyy tuntea.
Juoskaa! Pois täältä!
Kuolkaa, kusipäät!
- Helvetti! - Juoskaa!
Kusipäät!
- Sir? - Niin?
Ilmaisku tukee brittiarmeijan etenemistä.
Yksi sen kärkiyksiköistä tavoittaa meidät aamuun mennessä.
Mitkä ovat käskymme?
Päämajan mukaan te päätätte.
Joko vetäydymme Rangooniin
tai yritämme pysäyttää britit.
Sodhi!
Arshad!
Ammustilanne on huono.
Me kuolemme kaikki! Kaikki on mennyttä!
Hän on oikeassa. Meillä ei ole mitään jäljellä.
Eikö mitään, kusipää? Etkö voi taistella?
Mitä teet? Hän on oikeassa!
Japanilaiset eivät lähetä meille enää tarvikkeita!
He vetäytyivät jo Rangooniin!
Katso heitä!
Jos jäämme, kuolemme kaikki!
Emme voita sillä mitään, Sodhi.
Voita?
Haluatko voittaa tästä jotain kaiken tapahtuneen jälkeen?
He kaikki.
Kaikki, jotka kuolivat
marttyyreina viidakossa...
Onko heidän uhrauksensa merkityksetön?
Muistakaa Netajin sanat!
"Antakaa verenne, niin saatte vapauden."
Meiltä pyydetään vertamme!
Sillä emme saa vapautta vuodattamatta vertamme!
Meidän pitää maksaa vapauden hinta.
Maksamme sen!
Ei vain kerran, vaan tuhat kertaa!
Ehkä emme pääse Delhiin asti,
mutta vallankumouksen pitää ulottua sinne! Tämä on ainoa keino siihen!
Haavoittuneet viedään Rangooniin.
Naisrykmentti hoitaa sen.
Me muut
viivytämme brittien etenemistä mahdollisimman kauan.
Jonain päivänä Intia muistaa uhrauksemme.
Ehkä uhrausta ei ymmärretä.
Mutta se muistetaan!
Sodan jälkeen piilottelin Maymyossa.
Muualle lähteminen oli vaaralista.
Brittivakoojat etsivät INA: n sotilaita.
Minun piti vaihtaa nimeni Jankiksi.
Sanoit, että jokainen taistelee omalla rintamallaan.
Maya kuoli tässä taistelussa.
Janki otti hänen paikkansa.
Janki taistelee yhä vapauden puolesta.
Vapaudesta tuli elämäni tarkoitus.
Siksi perustin koulun Maymyoon.
Tytöt kutsuvat minua mummiksi. He ovat sotilaitani nyt.
Opetin heidät taistelemaan ja uskomaan itseensä.
Kuten Netaji opetti.
Maya.
Mene.
Näkemiin toistaiseksi, Maya.
Pidä huolta.
Jos olet turvassa,
hänellä on syy
pysyä hengissä.
Eläköön Intia!
Ei.
Tunsitko Janki-mummin?
Kyllä.
Valitettavasti
vain hetken.
Kuulin, että tulimme liian myöhään.
Viime vuonna armeija laittoi mummin taas vankilaan.
Kun hän palasi neljä kuukautta myöhemmin, hän oli hyvin sairas.
Parissa päivässä hän...
Mitä teet, Arshad?
En ole nähnyt komeita kasvojani hetkeen.
Halusin nähdä, onko sade huuhtonut ne pois.
Sodhi!
Pirulaiset.
Oikealle!
Käyttäkää ammukset viisaasti!
Suojatkaa minua!
Arshad!
Nouse. Oletko kunnossa?
Auta minua. Olen pahassa kunnossa.
Arshad, nouse.
Kaikki hyvin, Sodhi. Mene.
Älä höpise.
Olen kunnossa. Mene! Ota ase!
Jos kehtaat kuolla, ammun sinut.
Pummey!
Liiku!
Pummey, liiku!
Kysyimme mummilta, kuka on kuvassa.
Hän sanoi aina: "Rakastamani mies."
En koskaan unohda hänen hymyään.
Miksi et palannut etsimään Mayaa?
Olin sotavanki.
Menetimme kaiken.
Meitä vietiin 17 000 vankeuteen Intiaan.
Meidät vietiin Delhin linnoitukseen
syytettyinä sotimisesta britti-imperiumia vastaan.
Meitä sanottiin petturiarmeijaksi.
Kun totuus valkeni oikeudenkäynneissä,
koko Intia pöyristyi.
Tuhannet osoittivat mieltään kaduilla.
Jopa kuninkaallisen laivaston matruusit kapinoivat
ja alkoivat kutsua itseään Intian kansallislaivastoksi.
Koko maa osoitti mieltä INA: n puolesta.
Silloin britit ymmärsivät,
että ilman intialaisia sotilaita
imperiumilla ei ole toivoa.
Kun pääsin vankilasta 1947,
olin pakolainen omassa maassani.
Kotini oli nyt toisessa maassa.
Pakistanissa.
Meillä ei ollut mitään. Armeija ei ottanut meitä riveihinsä.
Miten se olisi voinut?
Olimme pettureita.
Viidessä vuodessa tilanne parani.
Palasin Singaporeen 1952
löytääkseni Mayan tai edes kuullakseni hänestä.
En löytänyt mitään.
Tulin Burmaan, mutta siellä oli jo poikkeustila.
Kukaan ei päässyt maahan.
Tein parhaani. Ylitin jopa rajan kerran.
Onni ei ollut puolellani. Jäin kiinni.
Minut karkotettiin.
Yhtenä päivänä
minä luovutin.
Käänsin selkäni elämälle
ja muille ihmisille.
Lakkasin elämästä.
Maya ei luovuttanut.
Hän jatkoi taistelua.
Te uhrasitte kaiken maanne puolesta.
Intian puolesta.
Maya jatkoi vapaustaistelua.
Mitä saavutitte?
Mitä voititte taistelemalla?
Amar, sinun sukupolvesi näyttää, mitä voitimme.
Taistelu vapaudesta oli suhteellisen helppoa.
Se oli meidän taistelumme.
Taistelu pysyä vapaana
on paljon vaikeampi.
Teidän kaikkien täytyy taistella.
Otamme kuvan meistä yhdessä Delhissä.
Punaisessa linnoituksessa.
Tapahtui mitä tahansa,
lupaan jatkaa taistelua.
Sotilaat ovat lähellä.
He saattavat tulla koululle. Meidän pitää lähteä.
Raja on lähellä. Voimme ylittää sen viidakon läpi.
Selvä.
Etsikää tuolta! Liikettä!
Vauhtia!
Menkää!
En voi tulla mukaan.
- Ei käy! - En voi tulla mukaan!
Muuta keinoa ei ole, Amar!
Otamme sinut mukaan.
Yritä ymmärtää!
Jalkani murtui. En voi kävellä!
Älkää hukatko aikaa. Kuunnelkaa.
Raja on tuolla.
Ylittäkää se nopeasti
ja pyytäkää Intian asevoimien apua.
Piiloudun tänne. Minulla ei ole hätää.
Menkää. Rani, selitä hänelle!
Emme voi jättää sinua yksin.
Jos jäät, minäkin jään!
Amar, yritä ymmärtää.
Jos jäät, kukaan meistä ei jää eloon.
Voit auttaa vain, jos pääset pakoon.
- Amar, hän on oikeassa. - Menkää!
Mennään yhdessä tai kuolemme kaikki.
- Haetaan apua! - Olkaa urheita! Menkää!
SODHI ANTOI HENKENSÄ PAIKASSA, JOSSA TUHANNET INA: N SOTILAAT
KUOLIVAT INTIAN VAPAUDEN PUOLESTA.
LÄHES 26 000 INTIAN KANSALLISARMEIJAN SOTILASTA
MENEHTYI INTIAN VAPAUSTAISTELUSSA.
YHTÄKÄÄN ELOONJÄÄNYTTÄ EI OTETTU ITSENÄISEN INTIAN ARMEIJAAN.
ANOMUKSISTA JA KIRJEISTÄ HUOLIMATTA HALLITUS KIELTÄYTYI
ANTAMASTA RINTAMAELÄKETTÄ INA: N VETERAANEILLE.
AJAN KULUESSA INTIAN KANSALLISARMEIJASTA TULI
UNOHDETTU ARMEIJA